Anna Mašátová | Články / Reporty | 27.05.2015
Respect festival je za dveřmi, jeho příznivci si ale letos mohou letos díky koncertním předkrmům hojně zavzpomínat na ročníky minulé. Ostatně vystoupení The Ex s etiopským saxofonistou Getatchewem Mekuriou patří nepochybně mezi festivalová nej, stejně jako personálně propojený projekt ZEA zpěváka Arnolda de Boera, který dorazí do Prahy v pondělí.
Od svého založení roku 1979 se The Ex vyvinuli z anarcho-punku do tavícího kotle rozdílných hudebních stylů: punku, rocku a etnické hudby. Připočtěte nekompromisní kytary, intenzivní dávku často ironických textů i epileptické tanečky a dostanete alespoň rámcovou představu, co je to za bandu. Za šestatřicet let trvání sehráli kolem dvou tisícovek koncertů po celé Evropě, severní Americe i ve své milované Africe, vydali několik desítek alb a EP. Svébytná kapela si hlavu s trendy neláme ani v nejmenším. Zalíbení v africké hudbě je vedlo až k založení Terp Records, jedinečného labelu vydávajícího africké umělce, které bychom jinak v Evropě asi neměli možnost nikdy objevit - třeba skupinu Fendika nebo cirkus Debre Berhan.
To samozřejmě ovlivňuje i skladbu publika, na The Ex potkáte pravověrné punkáče i batikované nadšence. Když konečně čtveřice, posílená o saxofonistu Kena Vandermarka a trumpetistu Nata Wooleyho, vyšla v Praze na pódium, v sálu to zavrnělo blahem dřív, než se ozval první tón.
Pro uši bezesporu pastva, ráznost a nespoutanost baví, každý z nich má vlastní, až mírně autistické taneční pohyby, klátí se do rytmu i mimo. Zpěv je z největší části na „benjamínkovi“ Arnoldu de Boerovi, s kterým měli The Ex velešťastnou ruku. Chlapecké nadšení ho neopouští ani na minutu, při pohledu na něj si chtě nechtě vzpomenete na Hurvínka. Kytaristé Terrie Hessels a Andy Moor sekundují po stranách, záda jim kryje bubenice Katherina Bornefeld, která během večera dvakrát vystřídá de Boera, třeba v relativně novém kousku Top of My Lungs. That´s Not a Virus, Four Billion Tulip Bulbs, dechy někdy zní jak stádo zdivočelých chobotnatců, hlava se vám točí a nejste v tom sami. Ochranka sleduje juchajícího fanouška na pódiu, ale zakročí až po chvíli, pogující nadšenec z míry nikoho nevyvádí. The Ex končí po desíti skladbách s Theme from Konono No. 2, ale nespokojenost je značná, do policejní hodiny kupa času, potlesk přinutí Holanďany přidávat. Jenže i kdyby se zdrželi další hodinu, asi by to nestačilo, celonoční hudební trip by byl to pravé.
A možná je příště zasadit do odlišnějšího prostředí, než je vypulírovaná Akropole. Psychedelie Crossu versus nizozemský post-punk by rozhodně stála za úvahu.
The Ex & Brass Unbound (nl)
21. 5. 2015, Palác Akropolis, Praha
foto (c) Barka Fabiánová
Filip Peloušek 04.09.2024
Není tajemstvím, že na Moody Moon Noize hrají prostory stejně významnou roli jako to, co se v nich odehrává. „Kdybych neměl fotky, nevěřil bych, že se to stalo.“ My taky.
Michal Berec 25.08.2024
Vystupujúc na zastávke Zitadelle berlínskeho U-Bahnu si všímam chlapíka, ktorý otvára fľašu piva o automat na lístky.
Kristina Kratochvilová 16.08.2024
Název nevymysleli marketéři, ale návštěvníci, v komentářích na sociálních sítích se objevoval tak často, až ho organizátoři přijali za svůj.
Abbé, waghiss666 11.08.2024
Došlo i na speciální sety, nejpodivnější booking v historii festivalu a Apaččin odkaz. Směle do finále!
Abbé, waghiss666 10.08.2024
Poslední písní je samozřejmě předělávka I Want to Know What Love Is a namísto bizarnosti jsme dojatí. Objímačky kazí akorát Deathstars hned vedle, strašně zestárli, byť v tomhle žánru postačí…
waghiss666, Abbé 09.08.2024
Potřebuju Apačku, ta by zvládla civilně vtáhnout do děje a přenést ty barvy lásky, co nás pohltily. Nezlob se, ale tenhle barevný set byl mimo kategorie a já moc nemám…
Abbé, waghiss666 08.08.2024
První den festivalu sepisuje moudrej a drzej, chlápek a fracek, rozmýšlivé protéká zdivočelé. Jistoty, překvápka, spory a shody.
Tomáš Jančík 07.08.2024
Euforický řev se ozývá i od stanů těch, které promočený začátek netrápí a užívají si příchod dalšího Povalče.
Jiří Přivřel 07.08.2024
Lubná se sedmým ročníkem festivalu Bučení silně propsala do mé srdeční mapy.
Viktor Hanačík, Jakub Koumar 06.08.2024
Beseda jako jeden z mála festivalů, který vám dá jedinečný zážitek, ale i tolik potřebný pokoj. A lásku!