Adéla Polka | Články / Recenze | 05.09.2021
Francouzský hudebník Tim Dup debutoval v roce 2017 albem Mélancolie heureuse. A jako šťastná melancholie by se dala ve zkratce charakterizovat celá Dupova dosavadní tvorba. První album představovalo poměrně neotřelé spojení rapu s klasickým klavírem, z celku vyzařovala rvavost a nespokojenost příznačná mládí. Schopnost napasovat za sebe šílené množství slov do jemně plynoucího toku klavíru, který místy kořenily elektronické beaty, slibovala něco nového na francouzského scéně. Po druhé desce Qu'en restera-t-il?, která svým názvem opět signalizuje jakési zamýšlení nad lehce filozoficky zbarvenými tématy, přichází La course folle, šílený závod. Dup na albu upouští od prvotní rapovosti stejně jako od dominantnosti klavíru a místo toho pracuje s hosty: je tu Alexandra Tharauda (klavír), Aurélie Saada (vokál), Thomase Encho (multiinstrumentalista) a Saâne (zpěv a piáno).
Song Juste pour te plaire (Jen abych se ti zalíbil) je bohužel jednoduše nomen omen, tedy líbivý a rádiový. V kontextu celkové Dupovy tvorby je to naštěstí spíš výjimka. Jinak se stále propadá do melancholického vzpomínání a touhy po uchovávání co nejživějších zážitků. Song Dolce ricardo tohle tvrzení potvrzuje. Léto v Itálii, zmrzlina, doteky, odjezdy a pak už jen vzpomínky. Prázdninový příběh přináší i Montecalvario, který je plný letní lásky a hravého ukulele. S pořádnou dávkou emocí na sebe na této desce nechává Dup čekat. Dynamicky přitažlivě vystavěný a melancholicky se plížící je pak titulní song La course folle, kde využil doprovodu kytary a cella. Na desce zcela jedinečný doprovod, který je zároveň jejím vrcholem. Song propojuje úzkostné pocity z věčného ztrácení, které bolestivě gradují. Zvuk přesýpacích hodin, řezavý synťák a vokály meluzíny. Všechno končí, ale vrací se v jiné podobě. Něžnějším a konejšivějším způsobem se pak objevují těžká témata ještě v La cinquantième hurlants.
Klasický klavír a vyprávění příběhu dominují La légèrté. Melancholický sebezpyt, avšak forma možná nejbližší klasickému francouzskému šansonu, což je Dupova nejautentičtější poloha. Song působí, že je hraný v baru, zaznívá ruch z ulice, hovory lidí a cinkání skleniček. Je v tom smutek, ale paradoxně se zdá, že ho Dup prožívá rád.
Tim Dup představuje na francouzské scéně poměrně solidně etablovaného hudebníka, který se postupně vyvíjí, zve hosty pro oživení, avšak jeho síla spočívá především v rozněžnělé melancholii, skrze níž opěvuje svůj svět za doprovodu prakticky klasického klavíru. Dupa označují v jeho domovině za jemného básníka a je pravda, že i jeho někdejší rap zněl spíše klidněji. Jeho hudba je místy podbízivá, nicméně u intimních kusů, které vybízejí k meditaci nad přítomným okamžikem, zní přesvědčivé a udržuje naději, že se nezaprodává a vydrží u svého původního stylu.
Tim Dup – La course folle (Sony Music, 2021)
Spotify interpreta
foto © se svolením společnosti Sony
Richard Michalik 31.08.2024
Opäť cez vydavateľstvo Constellation (Godspeed You! Black Emperor, Jerusalem in My Heart) a opäť s rovnakým producentom (Zach Scholes).
Jakub Veselý 30.08.2024
Názov Doomer Music je na mieste a album nám prináša pohľad do sveta, v ktorom sú ľudské emócie potlačené, kde môžeme vidieť len drsnú schránku panelových domov.
David Stoklas 27.08.2024
Final Summer je deska, ze které čiší životní síla a touha něco dělat. A dělat to navzdory příkořím.
Veronika Tichá 26.08.2024
V narativním songu Strašidla Toad Planet ukazují, že si dokážou pohrát i s funkovějšími melodiemi a nástrojovou kompozicí... Debut u Kabinet Records.
Klára Šajtarová 21.08.2024
Vycházející hvězda hardcoru a metalcoru z Oldhan County v Kentucky nenabízí žádné kompromisy – žádné čisté vokály, žádné přepálené refrény.
Kryštof Kočtář 15.08.2024
Skladby samy mají strukturu jemně rozkolísaných záchvěvů, které dohromady připomínají obraz plynoucí čáry života.
Mária Karľaková 15.08.2024
Kniha je naozaj výnimočná osobná spoveď. Je intímna, plná pocitov, myšlienok, postrehov, otázok z dospievania jedného dievčaťa.
Dušan Šuster 02.08.2024
Rýchlik to veru nie je. Kilometre ubiehajú pomaly – Donato stanovil tempo okolo 110 bpm, čo je o poznanie menej než trend v súčasnom techne – a basový bubon má…
Šimon Žáček 31.07.2024
Ostře kritizovat konzumní společnost dokázala již několikrát, což mnohdy vedlo i k mezinárodnímu úspěchu – zejména v případě oscarového Parazita či megahitu Hra na oliheň.
Klára Šajtarová 23.07.2024
Mnozí si je automaticky asociují s písní Pixies, pro americkou hardcore-punkovou komunitu nabírají ale tato slova úplně jiný význam.